Die rolle des Volkes zur zeit der belagerung des Orleans durch Attila (Juni d. J. 451) (Vita s. Aniani, 3, 10,) - Czúth Béla (University of Szeged, Magyar Medievisztikai Kutatócsoport Szeged, 1983)
A hunok Nyugat-Római Birodalom elleni hadjárata során 451-ben Orleans (= Aurelianum) ostroma május végétől június 14-ig megállította Attila előrenyomulását. Közben létrejött a római koalíció, és Aetius és szövetségesei az ostrom feladására kényszerítették a hunokat, akik azután a catalaunumi csata eredményeképp Galliából is kivonultak. Sidonius Apollinaris, a kortárs említi először Orleans ostromát: a hunok „bekerítették, ostromolták, majd be is vették, de mégsem fosztották ki" a várost, mely mint püspöke, Anianus „megjósolta", megmenekült. Jordanes hallgat az ostromról és Anianusról. A nyugati-gótok érdemeit növelve, csak a város környékét védő alánok és hunok egyezkedéséről számol be. Az alánok szerinte csak azután fordultak szembe a hunokkal, miután Aetius és nyugati-gót szövetségesei felmentették Orleanst. A Vita Aniani, Anianus püspök első életrajza, Orleans ostromának legrészletesebb leírása. Régebben az V. század végére datálták, és Sidonius írásának tekintették. Ma szövegkritikai érvek és tartalmi elemzés alapján a VI. század elejére datáljuk a Vita Aniani első változatát. Szerzője egy orleansi pap vagy szerzetes lehetett, aki ismerte és felhasználta a helyi, jelentős forrásértékű hagyományokat, s valószínűleg Sidonius már idézett sorait is. Mostani vizsgálódásunk szempontjából különösen fontos, hogy a Vita Aniani szerzője a helyi hagyományok alapján részletesen írt a város népének az ostrom alatti magatartásáról. A hun hadjárat előestéjén Anianus a városba érkező Agrippinus magister militumot rávette hogy „engedje szabadon azokat, akiket a kőbányákban, vagy a dologházakban tartanak bezárva". Aligha közönséges bűnözőket engedtek szabadon a hunok által fenyegfetett Orleansban, inkább az alsó néposztályokhoz tartozó, elégedetlen elemeket. Ezen a vidéken korábban börtönben tartották a 435—437-es bagauda felkfelés vezetőit, Tibattoval együtt, s közülük Tibatto kiszabadult és 445-ben újra bagauda felkelést vezetett. Lehet, hogy ennek a bagauda felkelésnek a harcosait, vagy a 448-ban a hunokhoz menekült bagauda vezér, Eudoxius társait engedték szabadon 451-ben. Ezek a börtönből szabadult egykori bagaudák nyilván kapcsolatot teremtettek a hunokkal. Vagy ők, vagy a hunokkal egyezkedő alánok közölték Anianusszal, hogy Attila június 14-én akarja bevenni a várost. Anianus ezután Arlesban találkozott Aetiusszal, aki megígérte neki, hogy legkésőbb június 14-én Orleanshoz érkezik. Június 14-én a város közelébe érkezett a római és nyugati-gót felmentő sereg. A város népe eddig ellenállt a hunok támadásainak, ekkor azonban váratlanul „megnyitották a kapukat, a hunok vezetői bementek a városba, hogy Aurelianum egész népét értékeikkel együtt számkivetésbe vigyék. Az ingóságokat már szekerekre is rakták, s a családokat korlátok közé terelték, és kisorsolták a barbárok között". Ez a hirtelen fordulat nyilván a korábban börtönből kiengedett foglyok és társaik műve volt. Ők inkább a hunok, mint a rómaiak uralma alatt akartak élni. Aetius csapatai harcok során foglalták el Orleanst, s a visszavonuló hunokkal együtt elmentek azok a lakosok is, „akik nem bíztak Anianus imádságaiban, és önmagukat a barbárok kezére adták". Anianus és Agrippinus egykori bagaudákat engedtek szabadon Orleansban a hunok ostroma előtt. Ezek nem a római érdekeket védelmezték, hanem az osztályharc kézenfekvő, legegyszerűbb formáját, a hunokhoz való menekülést választották.
Keywords: Bölcsészettudományok; Történettudomány és régészet